ALEXANDRE DUMAS' ROMAANI "KOLM MUSKETÄRI" JÄRGI
D'ARTAGNAN JA KOLM MUSKETÄRI
Me oleme otsustanud
kuulutada Inglismaale sõja
ja alustada La Rochelle'i piiramist.
Elagu kuningas!
Tema majesteet langetas nagu alati geniaalse otsuse.
Tervist!
Ehkki La Rochelle'i kindluses on prantslased, on nad protestandid.
Ja nõnda on La Rochelle üks inglaste pesa.
Mässu ja vastuhaku kolle kuninga valdustes!
Elagu kardinal!
Inglismaale ja selle peaministrile tuleb koht kätte näidata.
Sellele... Buckinghamile.
Elagu kuningas!
Istuge.
Niisiis, õnnitlen teid.
Olete ausalt ära teeninud musketäri keebi.
Näen, et te pole rahul. Mõistan.
Aga asi on lihtne. Tuleb La Rochelle'i all silma paista
ja d'Artagnan ongi kuninglike musketäride leitnant.
Ma õigustan teie ootusi, härra de Treville.
Ehkki ausalt öeldes ei mõista, kellega me võitleme ja milleks.
Sellel pole mingit tähtsust.
Kõige peamine asi sõjas on sõda.
Või nagu Porthos ütleb: "Ma võitlen lihtsalt sellepärast, et võitlen!"
Ma arvan, et teie sõbral on õigus.
Ja ikkagi, d'Artagnan,
juba musketäriks olemine pole üldse paha!
SEIKLUSED JÄTKUVAD 3. osa
Eks Saatan nagu ikka taas kurja nalja teeb:
ja vastas hugenotil on katoliiklane.
Oh, sõber, öelge tõesti, ja nalja me ei tee,
kas kindlust La Rochelle'is on vaja Jeesusel?
Ehk küll me töö on võitlus, võib rääkida ju õigust:
on sõda rööv, pardon, kuid nii on see.
Kui välgub mõõgatera ja kuule sülgab dzott,
ei küsi keegi enam, kas katoliiklane või hugenott.
Oh, sõber, öelge tõesti, ja nalja me ei tee,
kas kindlust La Rochelle'is on vaja Jeesusel?
Ehk küll me töö on võitlus, võib rääkida ju õigust:
on sõda rööv, pardon, kuid nii on see.
Ära on see kõik mind tüüdanud. Tahaks koju.
Porthos! - Jah.
Ei ole mulle meeltmööda see rumal sõda,
kus prantslased notivad prantslasi.
Ja üldse, mille pärast?
Miks ma pean tapna hugenotte,
kelle ainus kuritegu seisneb selles,
et nemad laulavad psalme prantsuse keeles, aga meie ladina?
Ära on tüüdanud. Tahan koju. Kõik!
Te eelistate võitlusele kodust õdusust?
Ega te pole vanaks jäänud, hea Porthos? - Ei, olen lihtsalt targemaks saanud.
See pole hea, või mis teie arvate, Athos?
Härrad Athos, Porthos ja Aramis härra de Treville'i juurde!
Kohtume Punase Tuvila kõrtsis.
Te olete veel elus, härra de Jussac?
Näen, et ka teie olete veel elus, härra d'Artagnan.
Ärge tapke mind! Halastage, ma räägin kõik ära!
Kas su saladus on ka kallis?
Lurjus! Kes su mind tapma saatis?
Üks naine! Ma ei tunne teda. Mulle öeldi, et mileedi!
Kust sa ta nime tead? - Nii nimetas teda mu sõber.
Ta andis meile 100 luidoori!
Paistab, et ta hindab mu elu kõrgelt.
Ärge tapke mind! Ma ei ole süüdi!
Ei! Halastage! - Kao minema!
Tulge sisse, Rochefort.
Jumal, kui kaunis te olete.
Tahaksin terve elu olla teie kõrval.
Loodan, et te ei tulnud seda põrutavat uudist teatama. - Õigus.
Kardinal on Bethune'i kloostri sündmustega väga rahul.
Tõsi, ta leiab, et käitusite pisut julmalt.
Tõesti?
Mida tema eminents veel mulle edasi anda palus?
Aitab, Rochefort!
Kas ma pean kaua selles Punases Tuvilas istuma
ja ei tea mida ootama?
Mõne minuti pärast tuleb siia Richelieu.
Athos! - Mis veel juhtus?
Mind püüti tappa.
Mul õnnestus teada saada,
et tapjad saatis mileediks kutsutav naine.
Ma ütlesin teile, et Constance'i surm ei jää viimaseks.
Ma tundsin selle naise ära.
Mileedi ja leedi Winter on üks ja sama isik.
Istuge ja kuulake, d'Artagnan.
Üks mu sõber, krahv de la Fere, armus ühte tüdrukusse,
kaunisse nagu armastus ise.
Kord pruudi leidis de la Fere, kes vaevu kuusteist täis.
Ta kombeilt nõnda hõrk ja peen, ja kaunilt leebe näis.
Tal rauge pilk ja vagur meel, kui armastusest purjus mees.
Must tiik on krahvi pargis,
seal liiliad õitsevad.
Seal liiliad õitsevad.
Õitsevad...
Ja peagi too krahv de la Fere sest pruudist naise teeb.
Ja proua auks krahv de la Fere peab jahi metsades.
Ja hüüab sarv, jaht lahti läeb, seal abikaasad käsikäes.
Must tiik on krahvi pargis,
seal liiliad õitsevad.
Seal liiliad õitsevad.
Õitsevad...
Teie õnnetus on lihtsalt naljakas! - Mida te sellega öelda tahate?
Armastus on selline mäng, milles võitjat ootab surm.
Kuid naine siis, oh helde aeg, ta ratsult pudeneb.
Et hingata ei oleks vaev, krahv rebib naiselt krae.
Ning vajub kleit ja vajub särk - ja õla peal seal lõõmab märk!
Eks tööd ju tundis timukas.
Seal liilia õitsemas.
Õitsemas...
Ja nii ei ole krahv ei abielus ega lesk.
Las kaob see paar, ja asi vask.
Jah, hea d'Artagnan, teil vedas väga, et kaotasite.
Kaotage alati, selline on minu nõuanne.
Vabandage, kulla sõber, ma ei tohi palju veini juua.
Kui joon, hakkan hirmsaid lugusid jutustama.
Lähme alla, sõbrad juba ootavad meid.
Must tiik on krahvi pargis,
seal liiliad õitsevad.
Seal liiliad õitsevad.
Õitsevad...
Porthos, jutustage meile midagi lõbusat.
Proua Coquenard'ist!
Mis siin lõbusat on? Ootan läbematult,
millal aulik härra Coquenard lõpuks kõrvad pea alla paneb.
Fui, Porthos. - Sel juhul laulame midagi lõbusat!
Me rõkkame ja rõõmustame. Toob mida päev meil uus?
Kaunitarid, kõrtsid ja mõõgatera truu!
Me liigume ja kiigutame sulgi kübarail
ja õnne täname: merci beaucoup.
Taas sadulast sind leiab algav päev ja tuuleiil sul paitab vana haava.
Miks, härra, seiklemas sind näen? Kas vanad luud ei ihka rahu saada?
Me rõkkame ja rõõmustame. Toob mida päev meil uus?
Teil on suurepärane mälu, leedi Winter.
Tänan, teie eminents.
Aga mis siis, kui vaatamata kõigile argumentidele
jääb hertsog kangekaelseks ja ähvardab endiselt Prantsusmaad?
See on väheusutav.
See on võimalik.
Kui Buckingham vastu paneb,
jään ma lootma mõnele sellisele sündmusele,
mis muudab terve riigi nägu.
Kui te võtaksite tuua ajaloost mõne näite sellisest sündmusest,
jagaksin võib-olla teie veendumust.
Toon näite.
Kas 1610. aastal ei toimunud mitte sündmus,
mis takistas Henri IV Austriat vallutamast?
Monsenjöör, kas te räägite pussihoobist Ferronnerie' tänaval?
Just nii. - Ja mis te mõtlete?
Kui leiduks mõni osav ja ilus naine,
kes sooviks hertsogile kätte maksta, ei üllataks see kedagi.
Ta on oma vannetega äratanud armastust paljudes südametes,
tähendab, on äratanud ka vihkamist.
Samuti võiks see naine leida mõne mehe,
kes sooviks tema eest kätte maksta.
Võib ka nii.
Ja samas aitaks ta päästa Prantsusmaa.
Nüüd, kui olen saanud kõik juhtnöörid teie vaenlaste kohta,
kas lubate paar sõna ka minu omade kohta?
Kas ka teil on selliseid?
Pean silmas meest, kes on teile hästi tuttav.
Seda meie kurja geeniust.
Meest, tänu kellele kuninglikud musketärid
saavutasid võidu kokkupõrkes teie kaardiväelastega.
Kes teie käskjalale antud kolme mõõgahoobiga
kukutas läbi loo teemantripatsitega.
Kes, saanud teada, et mina tapsin Constance Bonacieux',
tõotas mu tappa.
Pean silmas seda lurjust d'Artagnani.
Ta on vapper mees!
Autu mees, monsenjöör.
Mida te soovite?
Lubakirja, mis kiidab ette heaks kõik,
mida pean vajalikuks Prantsusmaa huvides teha.
Kõigepealt tuleb leida naine,
kes võiks tahta hertsogile kätte maksta.
Tema on leitud!
Aga mees, kes teenib, relv käes, jumalikku kohtumõistmist?
Tema leitakse, monsenjöör.
Siis tuleb ka aeg anda teile paber, mida te palute.
Teil on õigus, monsenjöör.
Ma pean andma hertsogile edasi teie ettepaneku
hoiatada teda äraütlemise tagajärgede eest,
aga kui ta on ka edaspidi põikpäine,
jääb mulle ainult paluda jumalat, et ta saadaks korda mingisuguse ime,
mis võiks Prantsusmaa päästa.
Kurat võtku!
Oleks mul nii lihtne oma vaenlastega arveid õiendada
kui teil teie omadega!
Aga monsenjöör, vahetame.
Elu elu vastu, inimene inimese vastu.
Teie andke mulle üks, mina annan teile teise.
Ma ei mõista, millest te räägite, ega soovigi seda kuulata.
Aga miks ma ei võiks teile selles vastu tulla?
Kas teil leidub paber, sulg ja tinti?
Siin need on, teie eminents.
Kas kõrts või palvela või kirik - käsk täida, ära küsi, miks.
Kui kardinali ustavalt sa teenid, on sulle ikka valla taeva uks.
Millal ma peaksin Londonisse minema? - Otsekohe.
Inglise meeskonnaga laev, mille kapten on mulle truu,
võtab teid peale jahimajakesest la Pointe'i fordi juurest.
Aga kus on Athos?
...kes veel siis näidata võiks õiget teed?
Et keegi eal ei julgeks seadust murda,
kõik kurikaelad türmi saadame!
Eks tema, me püha isa,
meil lubas taevast, mitte põrgukisa.
"Selle kirja ettenäitaja
on tegutsenud vastavalt minu korraldusele
ja riigi heaolu huvides.
5. augustil 1628. aastal. Richelieu."
Kes te olete? Mida te soovite?
Kas tunnete mu ära, proua?
Tore, tundsite ära. Tähendab, ma ei eksinud.
Krahv de la Fere!
Jah, mileedi, krahv de la Fere isiklikult.
Ilmunud nimme teisest ilmast, et rõõmustada end teie nägemisega.
Te arvasite, et ma olen surnud.
Tõepoolest, ja mina arvasin, et olen teid maapinnalt pühkinud.
Kuid põrgu on teid üles äratanud.
Põrgu andis teile teise nime.
Põrgu tegi teid rikkaks.
Põrgu on pea tundmatuseni muutnud teie nägu.
Aga see pole pesnud ei saasta teie hingest
ega märki teie ihult.
Te olete maa peale läkitatud deemon.
Teie võim on suur.
Aga praegu ei päästa teid enam keegi ega miski.
Jäädes teile nähtamatuks, ei lasknud ma teid silmist
sellest peale, kui asusite kardinali teenistusse ja kuni tänase õhtuni.
Te annate mulle otsekohe selle paberi, mille kardinalilt välja nurusite.
Paber, või ma tapan teid!
Ei! Te ei saa!
Te ei söanda mind teist korda tappa!
Krahv de la Fere, õilis Athos!
Anne de Breuil, leedi Clarick,
Charlotte Backson, paruness Sheffield,
krahvinna de la Fere, leedi Winter.
Teid on nii palju, mind nii vähe.
Võite olla kindel, et ma tapan teid,
kui mu sõbra peast langeb üksainuski juuksekarv!
Paber! Ma loen kolmeni!
Üks... Kaks...
Härrased! Solidaarsuse märgiks
ja lootuses siirale sõprusele tulevikus
võtke vastu kardinali kaardiväelaste tagasihoidlik kingitus.
See vana Anjou vein.
Jooge seda kuninga ja kardinali terviseks.
Härrased! - Ma joon seda veini.
Mida?
Kolm!
Võtke ja olge neetud!
Aga nüüd, Echidna, kui olen rebinud sinult astla,
salva, kui suudad.
D'Artagnan solvas mind julmalt, ta sureb.
Vannun au nimel, proua,
d'Artagnan on viisakas mees, ta vabastab alati daamile koha.
D'Artagnan on juba surnud!
Härrased! Ma tühjendan selle pokaali selle terviseks...
Milles asi, Athos?
Vabandage, armas sõber.
Ma ei tahtnud, et te joote ilma minuta.
See ei oleks seltsimehelik.
Miks te kostitate neid sellise toreda veiniga,
mida nad kahjuks ei hinda?
Vein on mürgitatud. - Seis!
Kaardiväelaste sabarakk! Aramis, pudel!
Te keeldusite meie kingitusest.
Tehke siis tutvust meie mõõkadega!
Edasi, kaardiväelased!
Üks kõigi eest! - Kõik ühe eest!
Aga teie puhake kanade juures!
Vaata ette, Athos!
Läksime!
Head isu!
Ma olen siin, d'Artagnan! - Tänan.
Ma upun!
Põgenege, madam, kaardiväelased on kasvatamatud.
Hüvasti, ma palvetan teie eest.
Musketärid, pidage mileedi kinni!
Proua!
Kas te tõesti hülgate nii võluva mehe?
Te hakkate mind armastama!
Porthos!
Madam, me kohtusimegi!
See olen ju mina, Porthos!
Linnuke! Lenda nüüd!
Näe, kiiskavad siin kaks piiska mu ees,
ja käsi taas soojendab mõõka.
Ja elu on hea, jah, topeltki veel,
kui riskida temaga oskad.
Pourquoi pas?
Miks ka mitte?
Pourquoi pas?
Kui riskida temaga oskad!
Pourquoi pas?
Miks ka mitte?
Kavalda, taandu, keeruta, mängi - vaenlasest nii saad võitu.
Kuid mis on me elu? Me elu on surmaga peetud võitlus.
Pourquoi pas?
Miks ka mitte?
Pourquoi pas?
Jah, surmaga käib see võitlus! Pourquoi pas?
Miks ka mitte?
Ei paista ses suitsus siit paradiis ja lõõsaga harjunud keha.
Kui otsust on vaja, otsusta siis. Kui otsus on käes, tuleb teha!
D'Artagnan leiab mileedi.
Teda aitavad vihkamine ja kaotusvalu.
Aga mina leidsin tema, sest pean täitma oma kohuse.
Oodake mind siin.
Kui otsus on käes, tuleb teha! Pourquoi pas?
Tõesti, miks mitte?
Kui ma ei eksi, olite just teie Lille'i linna timukas?
Jah.
Ükskord te häbimärgistasite naise,
kellest hiljem sai krahv de la Fere'i abikaasa.
Jah, ma mäletan teda.
Seda põrgu sigitist.
Ta hukutas mu venna.
Tegi õnnetuks terve mu perekonna.
Krahv de la Fere seisab teie ees.
Saagu kõik teada, et me tegutseme kohtunikena.
Milline on tasu?
Sõltub, millega hukkame, kirve või mõõgaga.
Mõõgaga on kallim.
Kott 10 pistooli, nöör 2
ja töö kõigest 5 eküüd.
Te saate selle.
Visake see raha vette.
Teadku kõik, et see pole üksnes mu töö, vaid ka aukohus.
Kuhu me sõidame? - La Pointe'i forti.
Kardinal saatis mileedi sinna.
Ja kui d'Artagnan temaga kohtus, oleme võib-olla hiljaks jäänud.
Teie!
Ootan teid juba ammu, kapten, ma olen valmis. Mine välja!
Ma ei ole kapten, vaid Inglise mereväe leitnant. Te olete arreteeritud!
Issand, kas sa lased tõesti juhtuda nii,
et selle inimese kohutavad kavatsused saavad teoks?
Ma olen sõdur, proua!
Täidan... ühe teatud hertsogi käsku!
Mu jumal! Kas sa tead, millise püha asja nimel ma kannatan?
Jumal, aita mind neid kannatusi taluda!
Jumal, aita mind!
Ma ei tea, kas te olete kurjategija või kannataja,
aga igal juhul tasub teil palvetada.
Ma palvetan ka ise teie eest.
Issand! Issand!
Issand! Halasta!
Halasta sellele inimesele!
Issand, halasta talle, nagu ka mina halastan!
Mind hoiatati teie salakavaluse eest. Mul on keelatud teid kuulata.
Aga te ei tunne mind ju üldse.
Mul on au näha teid esimest korda.
Öelge, aga ärge valetage,
kas teil ei ole mingit isiklikku põhjust mind vihata?
Mitte mingisugust, vannun!
Too Baalile ohver sa nüüd,
heida märter lõvide murda!
Pärast kahetsed pattu ja kurdad!
Kostab Issanda kõrvu mu hüüd.
Kõrvad on, aga ei kuule. Silmad on, aga ei näe.
Kes te olete? Kas taeva saadik või põrgu teener?
Ingel või deemon?
Kõrvad on, aga ei kuule. Silmad on, aga ei näe.
Ma pole ingel ega deemon, olen teie usuõde.
Kõrvad on, aga ei kuule. Silmad on, aga ei näe.
Rääkige, rääkige kõik!
Kas pihtida sulle mu häbi?
Häbi? - Jah.
Ühe kuritöödest saab tihti teise häbi.
Ja mina, naine, peaksin pihtima teile, mehele, oma häbi?
Ei iial! Ma ei suuda seda iial!
Mulle? Vennale?
Kuulake!
Mu ränka süüd, mu ristipuud ei enam kanda jaksa ma.
Su silme püha tuletuul las süütab patus maa.
Ma tunnen ära unenäos kuuldud hääle.
Mu ilu ongi minu süü, mu puhtus samuti mu süü.
Ma tunnen ära ingli!
Must tiik on krahvi pargis,
seal liiliad õitsevad.
Seal liiliad õitsevad.
On möödas ausa rüütli aeg.
Eks teadagi ju nüüd
on uhke naise ümber vaen ja valemängu püüd.
Ma ikke hülgamise eest
sain häbimärgi õlale.
Mu patt on see, et surra pea
ma tahan õitsvas eas.
Ma silmi peitma pean,
ei kuskil rüütlit head.
On! On!
Oh, ära palu, vennake!
Oh, ära palu, vennake,
sul öelda, kelle süü on see!
Kes see on? Nimi, õeke, nimi!
Ütle mulle tema nimi, õeke!
Kes ta on? Kes ta on?!
Mul' ütles timukas, et armund ta.
Ja olgu neetud ta!
Ja häbimärgiga!
Tahtmatu patustamine.
Häbimärgiga!
Kes ta on?
Häbimärgiga!
Nimi!
Buckingham!
Must tiik on krahvi pargis,
seal liiliad õitsevad.
Seal liiliad õitsevad.
Õitsevad...
Andestage, andestage mulle! - Mille eest?
Andesta, et kuulasin su kiusajat!
Nüüd tean tema nime.
Las karistab teda inimese käsi juba enne taevast kohtumõistmist!
Ma suren, aga maksan su eest kätte!
Maksan su eest kätte!
Kui sina sured, suren mina koos sinuga.
Buckinghamiga on lõpp.
See rumal fanaatik teeb oma töö ära.
Kui olin alles plika. siis ühte teadsin ikka:
kui tahad leida õnne, siis palu pühakut.
Oh, püha Katariina, üks aadlik saada siia.
Sest tõmbab siniveri üht lihtsat tüdrukut.
Kord kõnnin üksi ma, kust sai ta siia?
Üks mees mu ees ja minul segi pea!
Sind tänan, oh mu püha Katariina!
On vuntsid, mõõk tal, nii kui peab!
Kui olin alles plika. siis ühte teadsin ikka:
kui tahad leida õnne, siis palu pühakut.
Oh, püha Katariina, üks aadlik saada siia.
Sest tõmbab siniveri üht lihtsat tüdrukut.
Gaskoonlasele mõtlen nüüd ma üha.
Ja muust ma enam midagi ei tea.
Ei vedanud mind alt mu kallis pühak.
On vuntsid, mõõk tal, nii kui peab!
Oota, ära karju!
Ole ometi paigal, tobuke! - Kes te olete?
Minu nimi on d'Artagnan. Aga sinu? - Mina olen Ketty.
Ma ei tee sulle midagi halba... - See olen mina!
Kas sa kuulaksid mu ära?
Ma otsin heledate juustega mustades rõivastes naist.
Ta nimi on mileedi Winter. Kas sa oled teda näinud?
Aga milleks teile tema?
Kas te armastate teda? - Jah!
Ja paistab, et ka tema on minu pärast arust ära.
Ma tunnen teda hästi.
Kus ta on? - Ma ei aita teid.
Miks siis?
Sest minu proua ei armasta mitte kedagi peale iseenda.
Aga mina tean, mis on armastus! Aga teie!
Ma palvetasin, unistasin sellest! Aga teie ei tundnud mind isegi ära.
Mileedi teenijanna? Ketty! Mu päästja!
Lõpuks ometi leidsin su, pisike!
Te armastate mu prouat! - Nüüd armastan jälle sind!
Sa pead mind aitama, meie armastuse nimel.
Ei iial! - Miks?
Sest armastuses ajab igaüks oma kasu taga.
Lase lahti!
Kus sa luusid, plika? Paki asjad, me läheme Pariisi.
Ma andestan teile kõik kurja, mida olete mulle teinud.
Andestan enda puruks löödud elu.
Aga ma ei andesta minu armastatu tapmist!
Sa sured!
Jah, tapke mind!
Hr d'Artagnan, tapke mind! Ma ei saa enam nii elada!
Sest armastan teid!
Mida? - Ma armastan teid!
Sellest hetkest, kui teid Menge'is nägin.
Mäletate, teid mõnitati,
krahv Rochefort irvitas teie hobuse üle!
Ma armusin teisse.
Esimesest hetkest. Ma ma ei saanud midagi parata.
Saatus tegi meist vaenlased.
Te olite kogu aeg mul tee peal ees.
Mul oleks piisanud kardinalile öelda
ja teil oleks pea maha raiutud!
Aga ma ei saanud enda vastu!
Te mürgitasite Constance'i!
Jah! Sest armastan teid!
Aga kes maksis 100 luidoori mu tapmise eest?
Kes andis kaardiväelastele mürgitamiseks veini?
See polnud mina! Tema! Teie vaenlane Rochefort!
Teie tulistasite mind!
Oleks ma teid tulistanud, ei räägiks me siin praegu juttu.
Ma tulistasin hobust.
Sõidame kuhugi ära!
Ja te hakkate mind armastama.
Issand! häbimärk! Krahvinna de la Fere!
Ma olen kadunud...
Kas olete kuulnud, Teie Majesteet,
räägitakse, et keegi fanaatik Felton tappis lord Buckinghami. Kui kohutav!
Esiteks, markiis,
uudiseid kuulen Prantsusmaal esimesena mina. - Vabandust.
Ja teiseks, kohutav on see,
et eile öösel ei jõudnud ma teid oma telgis ära oodata.
Loodan, et täna pärast edukat tormijooksu
ootab mind kauaoodatud võit.
Te olete nii kaunis, et ma pole kindel enda bastionide vastupidavuses.
La Chesnaye! - Teie hiilgus, krahv on siin.
Neid ei ole. - Kõiki nelja?
Kõiki nelja.
Suurepärane.
Pärast eilset ebaõnne otsustasin ette võtta tiibmanöövri.
Suurepärane!
Loodan, et usaldate selle operatsiooni musketäridele.
Tingimata.
Kuid mõni neist on lahinguväljalt lahkunud.
De Treville! Kes lahkus lahinguväljalt?
Musketärid küll lahkuvad lahinguväljalt, aga ainult surnutena.
Te ju teate seda, majesteet.
See on tõsi. De Treville'il on õigus.
De Treville, ma sooviksin näha
Athost, Porthost, Aramist ja d'Artagnani.
Hertsog, nad on suurepärased võitlejad.
Ning täidavad praegu ilmselt teie käsku, teie eminents.
Lähen tagasi oma musketäride juurde, Teie Majesteet.
Charlotte Backson, leedi Winter,
krahvinna de la Fere,
teie kuritöödest on mõõt täis nii inimestel maa peal
kui ka jumalal taevas.
Ku te teate mõnda palvet, siis lugege see.
Sest olete süüdi mõistetud ja surete.
Kui ma olen süüdi ja sooritasin kõik need kuriteod,
milles te mind süüdistasite, siis viige mind kohtu ette!
Teie ei ole ju kohtunikud!
Jumal küll! Kas te tõesti uputate mu?
Veel samm ja olen sunnitud ristama teiega mõõga!
D'Artagnan, pea meeles. ma armastan sind!
Me andestame kõik kurja, mille olete korda saatnud. Surge rahus.
Surge rahus.
Vaimuliku isikuna vabastan teid kõigist pattudest.
Surge rahus.
Ja mina andestan teie julma kättemaksu,
kergendan nii teie saatust. Surge rahus.
Head härrad! Pange tähele!
Sellest, kes puudutab ainsat juuksekarvagi mu peas, saab mõrvar.
Ma ei taha surra!
Ma olen liiga noor, et surra!
Must tiik on krahvi pargis,
seal liiliad õitsevad.
Seal liiliad õitsevad.
Õitsevad...
Ära on see kõik mind tüüdanud. Tahan koju.
Mulle tundub, armas Porthos, et te eksite aadressiga.
Te tahate vist hoopis võluva proua Coquenard'i embusse,
kus te tunnete end mõistagi nagu kodus.
Aitab! Me nüristume selles sõjas ära!
Ma ei lase meil lodevaks muutuda.
Kuulutan sõja kõigile: kardinalile, iseendale,
inglastele, hugenottidele!
Sellest hetkest, kui me mileedi hukkasime, lasub mul kivi südamel.
Elu on tühi, kui selles pole kangelastegusid ega seiklusi!
Teil on õigus, mu sõber.
Aga elu on mõttetu, isegi kui selles on seiklusi.
Ausõna, ma ei mõista teid!
Teie õnn, et te olete noor.
Kas te tõesti olete õnnetud, mu sõbrad?
Me oleme õnnelikud, sest oleme koos.
Seda polegi nii vähe!
Jah, seda on väga palju, armas d'Artagnan.
See võib olla kallim kõigest, mis maailmas üldse on.
Kui mõnus mõelda koidukumas on armust, mis läind meelest juba.
Kui meeldiv mõelda ehapunas poeedi luulelennust kuumast.
On helde meile, patustele, maa, kuid taevas ähvardavad noodid.
Ja midagi seal veel... Trala-la-laa...
Mis lõhn on enne tormi roosil!
Me teame ju, meil puutund silma, et elada on ohtlik ilmas.
Kuid kuidas jätta elu elamata, kui hingepõhjast elu armastad sa?
On helde teile, patustele, maa.
Kuid taevas ähvardavad noodid.
Ja kedagi seal veel... Trala-la-laa...
Mis lõhn on enne tormi roosil.
Roosid!
Kuulsite, härrased, nad nuusutavad siin roose!
Samal ajal kui meie sõdime.
Siin on püssirohu lõhna. See pole nende ninade jaoks.
Aga meie valame siin verd! Haledad argpüksid!
Nad pole tükk aega siin olnud.
Kus nad siis olid? - Küllap käisid kodus.
Proua Coquenard'i juures. Või mis, musjöö Porthos?
Härra Aramisele kuluks ka ära sõit Pariisi kellegi sooja tiivakese alla.
Miks te üldse La Rochelle'i tagasi tulite?
Siin, kujutage ette, tulistatakse.
Ja võidakse, hoidku jumal, otsaette auk teha.
Aga teie, härra Athos?
Teil tasuks oma vuntsikesi hoida, need võivad kõrvetada saada.
Lõpetage!
Kas tõesti ei suuda keegi peale minu selle nelikuga hakkama saada?
Võib-olla soovite teie, Rochefort, jagada mileedi saatust?
Mis temaga juhtus? - Tal võeti pea maha.
Ehkki kui aus olla, sooviksin ma näha seda nelikut oma sõprade seas.
Rochefort sai peapesu! - Ja asja eest!
D'Artagnan, Athos, Porthos ja Aramis kardinali juurde!
Austatud härrad, te olete arreteeritud.
Minu käsul.
Aimate arvatavasti, mis põhjusel.
Ei, teie hiilgus! Seda me ei tea.
Teid ei olnud mitu päeva meie väeosade juures,
ja seda sõja ajal!
Teid süüdistatakse deserteerimises.
Meid kutsuti siia otse kaevikust.
Oletame.
Aga te panite toime hukkamise, omamata selleks õigust.
Tähendab, sooritasite mõrva, kas pole?
Vabandage, teie eminents,
aga mul on meie armuandmiskäsk.
Kes sellele alla kirjutas? Kuningas?
Teie.
Olete hulluks läinud?
"Selle kirja ettenäitaja
on tegutsenud vastavalt minu korraldusele
ja riigi heaolu huvides. Richelieu".
Bastille'sse. Umbes sajaks aastaks.
Porthos, mis te arvate, kas meid tapetakse siinsamas?
Seda me veel vaatame!
Kuningliku musketäri tunnistus!
Ma võtsin teilt, Athos, ühe dokumendi,
aga vastu annan teise.
Sellel musketäride leitnandi tunnistusel on nime koht tühi.
Kirjutage see ise.
Tänan teid, aga Athose jaoks on seda liiga palju,
krahv de la Fere'i jaoks jälle liiga vähe.
Mõistan teid, krahv.
Siis palun see vastu võtta vapral härra Porthosel.
Olete selle au juba ammu ära teeninud.
Teie ettepanek teeb mulle au.
Aga täiesti juhuslikult olen teada saanud pärandusest,
mille jättis mulle härra Coquenard.
Otsustasin pärast võitu La Rochelle'is
sõjaväeteenistusest lahkuda.
Teie eminents,
meie viimase aja juhtumised on lükanud mu eemale maisest elust
ja pärast piiramise lõppu otsustasin anda mungatõotuse.
Ja nüüd, vaimuliku õigustes, tahan teile öelda,
et on vaid üks mees, kes seda au väärib.
See mees on teie ustav teener
ja meie hea sõber d'Artagnan. Osutage seda au temale.
See oleks õiglane.
Aga meie omakorda,
et te ei peaks meid argpüksideks ja desertöörideks,
tähistame seda hommikusöögiga teie ja vaenlaste silme all
Saint-Gervais' bastionil,
pidades seal vastu minutipealt ühe tunni,
kuidas vaenlane ka ei püüaks meid välja lüüa.
See on enesetapp.
Kui me sinna läheme, tapetakse meid kindlasti.
Veel kindlamini tapetakse siis, kui me sinna ei lähe.
Halastage, Athos, see on ju kindel hukk.
Ma ei jõua leitnandi mundrit kandagi. - Olgu.
Ma annan selle tunnistuse härra d'Artagnanile
pärast einet Saint-Gervais' bastionil.
Hommikueine kuulide all?
See on uhke!
Hommikueine kuulide all? See on... suurepärane!
Hiilgav! Seiklused jätkuvad!
Härrased, mul on toost!
Ma tahan juua... - Vabandust, et vahele segan.
Mis seal on? - Rühm.
Mitu meest? - Umbes 40.
Mitme sammu kaugusel? - Umbes 500.
Siis jõuame kanad lõpuni süüa ja pudelid tühjendada. - Hiilgav mõte!
Tahan juua seda veini teie terviseks, d'Artagnan!
Ei! Te tahtsite tõsta klaasi mullegi muu terviseks.
Vabandage, et vahele segan.
Näen veel ühte rühma. Umbes 200 meest.
Mitme sammu kaugusel? - Umbes 300.
Väga hea!
Mis ma öelda tahtsingi? - Te tahtsite tõsta toosti.
Tahan tõsta klaasi selle terviseks,
mis meid ees ootab. - Mis meid siis ootab?
See sõda lõppeb ja ma näen ette kõike,
mis igaüht meist ees ootab.
Aramis jätab selle tühise maailma ja hakkab abtiks.
Oo jaa, maailm on hauakamber.
Porthos naaseb koju ja abiellub.
Pühapäeviti annab naine talle taskuraha
ning sünnitab talle 14 last.
Sellist väikest, pontsakat, hurmavat Porthosekest.
Aga d'Artagnanist saab marssal!
Läheb pensionile, saatnud enne korda hulga kangelastegusid.
Aga teie, armas Athos?
Mina asun elama mõnda väikesesse majja Roussillonis.
Tähendab, me ei saa enam kunagi kõik kokku?
Saame, mu sõbrad, kindlasti saame.
Millal? - 20 aastat hiljem!
Aga võib-olla 10? - Või kolm-neli sajandit.
Vabandust, aga ma näen veel ühte rühma.
Mitu meest? - Umbes 800.
Mitme sammu kaugusel? - Umbes 30.
Mitu musketit meil on? - Neli!
Aga mitu mõõka? - Neli!
Ja kui palju meid on? Athos? - Jah!
Porthos? - Jah!
Aramis? - Jah!
Ja d'Artagnan!
Üks kõigi, kõik ühe eest!
Kui sõbral lõpp on käes...
Sõjas läeb nii, elus läeb nii.
Kui sõbral lõpp on käes,
ei teda jätta saa.
Ei sõber ole see ei sõjas, nii ei käi sõjas.
Ei saa sul sõbraks see, kes arg on, kes on petis.
Hoop, jälle langes vaenlane! Kuid ülbust me ei salli.
Võib mõõga peita tupesse,
kuid uhkus meil - see elust kallim!
Tõlkinud Mihkel Mõisnik